Efectele răsfățului asupra copiilor
Majoritatea părinților cu o situație financiară stabilă le cumpără copiilor tot ce își doresc aceștia. Indiferent de ocazie sau de comportamentul pe care aceștia îl manifestă. Conceptul de copil răsfățat apare ilustrat în ochii părinților de obicei sub forma unui copil care are o criză de tantrum, nervos și care urlă incontrolabil când nu obține ce vrea. Chiar dacă poate ne dorim să le oferim tot ce își doresc ca să fie fericiți, să se simtă integrați în colectivitate și să se simtă bine cu privire la propria persoană, răsfățul poate îmbrăca și alte forme și nu doar cu privire la bunuri materiale.
Ne referim, desigur, la indulgența exagerată. De exemplu, când îi termini tu proiectul pe care îl are de făcut la școală, când îl plătești să își facă tema și când îl protejezi de orice posibil eșec. Conform cercetărilor realizate în domeniu, o astfel de atitudine poate împiedica dezvoltarea socială și emoțională a copiilor.
În anii 1980, pediatrul BJ McIntosh a implementat conceptul de sindrom al copilului răsfățat (publicat în revista Pediatrie), sugerând că dacă cedezi la fiecare capriciu al copilului, poți contribui la dezvoltarea unei probleme psihologice. Expertul a observat că acei copii cărora nu li s-a interzis niciodată nimic, au prezentat crize frecvente de tantrum, au strigat și și-au lovit părinții pentru că nu s-au putut adapta limitelor care le-au fost impuse.
Recent, psihologul David Bredehoft a descoperit că dacă le oferi copiilor prea mult, prea repede, aceștia pot deveni adolescenți narcisiști și adulți care nu-și pot asuma responsabilitatea pentru faptele lor. Cercetarea a evidențiat și faptul că acei copii răsfățați sunt mai dependenți de cei care îi îngrijesc, luptându-se să ia propriile decizii și bazându-se pe ceilalți pentru a obține starea de fericire. Adesea, acești copii nu erau sigur cu privire la modul în care pot reuși să se simtă confortabil cu propria persoană fără a primi aprecieri sau laude din partea celorlalți.
O altă concluzie demonstrată științific cu privire la copiii răsfățați presupune faptul că în adolescență au considerat că merită un tratament special. Acești adolescenți chiulesc frecvent, răspund obraznic autorităților și nu se conformează regulilor. De asemenea, le lipsește empatia, ceea ce conduce la provocări în ceea ce privește crearea unor relații de prietenie, deoarece nu înțeleg faptul că trebuie să existe reciprocitate.
Conform unui studiu, copiii care primesc în dar prea multe gadget-uri sau bunuri pentru celebrarea unor reușite au o abilitate lezată de a porni singuri o sarcină sau de a prelua o provocare indiferent de rezultat. Un terapeut ocupațional pediatric, Victoria Prooday, este de părere că în decursul ultimului deceniu se observă un declin în funcționarea socială, emoțională și academică a copiilor, precum și o creștere în nivelul dizabilităților în învățare ca urmare a utilizării în exces a tehnologiei.
Copiii care obțin întotdeauna ce vor sunt mai predispuși să nu urmeze regulile și să nu respecte limitele altor persoane. În calitate de adulți se pot confrunta cu menținerea locului de muncă, a unei relații intime și cu echilibrarea emoțională. Pot deveni manipulativi, nesinceri și nu se supun regulilor când nu sunt în favoarea lor.
Contrar concepției general împărtășite, dacă îți scalzi copilul în laude, nu vei contribui la creșterea respectului de sine și nici la starea sa de fericire. Un om echilibrat și sigur pe sine știe cum să accepte limitele, să facă greșeli și să gestioneze emoțiile negative. În mod ironic, dacă oferi copilului tău mai puțin în loc de mai mult îi înveți o lecție importantă de viață: să trăiască chiar dacă nu are totul la picioare.
Sfatul specialistului
Doamna Roxana Stoica, Psiholog, Psihoterapeut, Cabinet Individual de Psihologie, contact@roxanastoica.ro, www.roxanastoica.ro:
În copilărie, influența modelatoare a interacțiunii cu părinții este incontestabilă. Prin urmare, felul în care gestionezi relația cu copilul tău deține un rol esențial în dezvoltarea stabilității emoționale, a stilului de gândire, a comportamentelor și valorilor care vor călăuzi pașii viitorului adult.
Cel mai ușor de observat este comportamentul. Puțini știu că un comportament indezirabil ascunde nevoi emoționale nesatisfacute, lucru valabil și în cazul copilului răsfățat. Vârful iceberg-ului este reprezentat de felul în care acesta se comportă. Ce se poate vedea cu ochiul liber sunt pretențiile sale exagerate de a i se face pe plac, nu acceptă să îi fie refuzate cererile, folosește diferite modalități de a obține ceea ce urmărește prin insistență, plâns, și pete, tăvalit pe jos etc. Ignoră regulile, nu cooperează, nu își asumă responsabilitatea pentru acțiunile sale, tolerează cu dificultate situațiile în care simte frustrare, de cele mai multe ori câștigă în "lupta" cu părinții sau bunicii, care îndeplinesc necondiționat dorințele odraslei. Pe scurt, copilul răsfățat dezvoltă comportamente manifestate în mod exagerat, ce au ca scop satisfacerea dorințelor proprii fără a ține cont de cei din jurul său.
Copilul nu se naște răsfățat, ci a dobandit această trăsătură în relație cu părinții. Geneza răsfățului își are rădăcinile în felul în care părinții au setat regulile jocului. Poate sună paradoxal, însă copilul a fost educat să devină răsfățat, cu toate că părinții au fără îndoială cele mai bune intenții.
Preconcepțiile privind prevenția răsfățului, specifice culturii românești indică următoarele: "să nu îl iei în brațe, că se învață", "să nu îl lauzi, că și-o ia în cap". Acestea nu sunt câtuși de puțin potrivite, căci exprimarea afecțiunii nu are de-a face cu disciplinarea celui mic. Copilul are nevoie de atașament și afecțiune, dar și de limite. Mai există extrema părinților permisivi care îndeplinesc necondiționat toate năzuințele copilului. Părinții hiperprotectivi sunt guvernați de principiul "Să aibă copilul tot ce nu am avut eu". Astfel oferă cu nemiluita, mai multe decât este nevoie, iar copilul devine suprasaturat. Oferă mai ales recompense materiale, fără a trasa responsabilități față de familie sau față de comunitate. În acest caz, riscul este ca și copilul să se formeze după premisa "Totul mi se cuvine".
Ceea ce nu se vede în mod evident sunt nevoile nesatisfăcute ale copilului care manifestă comportamentul de tip răsfăț: limitele realiste și autocontrolul. Limitele interne privind reciprocitatea sau autodisciplina sunt fie deficitare, fie inadecvate, fapt ce cauzează dificultățile pe care le întâmpină copilul etichetat drept răsfățat. Problema este ca el nu știe să se autoregleze în lipsa unor măsuri adecvate adoptate de către părinți. De obicei acest lucru se întâmplă atunci când părinții sunt prea permisivi și indulgenți, nu stabilesc reguli și nu îi arată copilului cum să respecte nevoile celorlalți. Factorii destabilizatori pot fi recompensele nepotrivite și inconsecvente (părintele cedează în fața unui copil care plânge sau țipă, iar astfel copilul învață că prin plâns va obține în cele din urmă ce își dorește) și instrucțiunile vagi prin care copilului i se cere să "se calmeze" sau să "se relaxeze" (copilul are nevoie de instrucțiuni specifice).
Un alt aspect demn de luat în seamă este concordanța dintre mesajele părinților (lăsați la o parte diferențele dintre voi pentru a putea stabili cum veți face față problemelor copilului).
Satisfacerea nevoilor emoționale de bază este crucială pentru dezvoltarea sănătoasă a copilului (siguranță, sprijin, acceptare, autonomie, competență, exprimarea liberă a nevoilor și emoțiilor, spontaneitate, limite realiste și autocontrol). Prevenția dezvoltării unui comportament de tip răsfăț se realizează prin setarea limitelor și dezvoltarea autocontrolului. Câteva recomandări în acest sens:
- Stabiliți reguli clare privind comportamentul și recompensele, pe care să le aplicați de fiecare dată cu consecvență și coerență
- Explicați care este sensul regulii
- Comunicați consecințele: pozitive pentru respectarea regulii, sancțiuni pentru abateri
- Același mesaj folosit de către ambii părinți
- Rămâneți calmi dar fermi atunci când copilul forțează limitele
- Aplicați regulile cu sancțiuni și recompense
- Observați dacă unul dintre părinți manifestă un comportament asemănător copilului și corectați-l (copilul imită comportamentele părintelui)
În acest fel, copilul dobândește coerență în propria minte și învăța să depună un efort pentru a obține ceea ce își dorește.
Copilul răsfățat de astăzi are mari șanse să dezvolte o personalitate narcisică, ce îi va crea probleme serioase când va deveni adult. Începând de la percepția distorsionată asupra propriei persoane, continuând cu atitudinea dominantă pe care o va manifesta în relațiile apropiate, îl va împiedica să se simtă apropiat de ceilalți și îi va ține la distanță, va fi în mare măsură nemulțumit și greu de satisfăcut. Se va considera superior celorlalți, exigent și lipsit de empatie, ori nu va reuși să tolereze frustrările inerente existenței umane și vor evita situațiile care implică responsabilitate.
În cazul în care aveți deja un copil răsfățat, veți fi uimiți să observați cât de bine funcționează legea învățării, prin întărire pozitivă (recompensarea comportamentului dezirabil) și întărire negativă (sancționarea comportamentului indezirabil). După ce veți stabili noile reguli și îi veți face cunoscute consecințele, este recomandat să vă înarmați cu răbdare și fermitate din belșug. Asteptați-vă la riposte, căci copilului nu îi va fi ușor să se adapteze noilor condiții.
Identificați ceea ce le place și ce își doresc și folosiți-le ca recompense și sancțiuni. Potriviți-le ca dimensiune cu dificultatea sarcinii. Pentru copiii mici funcționează sistemul de recompense materiale (colectarea unor buline zâmbitoare, care la un anumit număr se cuantifică în cadou) și întaririle sociale (laude, îmbrățișări, timp petrecut împreună în activități de joacă sau sportive). Copiii mai mari reacționează la gradul de independență care i se acordă și participarea la activități sociale. Sancțiunile pot fi stabilite prin retragerea privilegiilor (TV, tabletă, calculator, participarea la un eveniment social etc).
Ignorați comportamentele exagerate și deconspirați-le validând disconfortul, dar reiterând regula ("Înțeleg că ești furios, însă am stabilit că nu cumparăm astăzi jucării"). Retrageți atenția atunci când copilul manifestă un comportament nepotrivit (țipă, plânge demonstrativ) și oferiți-o din nou când acesta se comportă dezirabil. Reacordarea atenției va fi însoțită de laudă.
Deseori pentru părinți consecvența este un pricipiu de educare destul de dificil de implementat. Atenție la folosirea amenințărilor, nu este de preferat ca acestea să fie aduse mereu în discuție, cu atât mai puțin să utilizați amenințări care nu se concretizează (pedepse improbabile, nesusținute de fapte, cerințele vor fi din ce în ce mai lipsite de impact), același lucru este valabil și în cazul recompenselor. Îi reamintiți copilului cerința/regula, fără să îi explicați de zeci de ori, deoarece creează mult zgomot inutil.
Permiteți copiilor să își ducă propriile "bătălii", să facă greșeli, lăsându-i să învețe să se responsabilizeze, oferindu-le necondiționat afecțiune și sprijin.
Citește și: Sfatul psihologului despre RASFAT: cum se trateaza, cum se vindeca, cum se previne
Mulțumim doamnei Roxana Stoica pentru ajutorul acordat în realizarea articolului.
Surse: www.womansday.com; www.dailymail.co.uk; www.livestrong.com
![Ce se întâmplă când un copil este respins de părinți? Un studiu spune că este o rană care nu se mai poate vindeca](/public/uploads/articole/thumbs3/46999.jpg)